TONÅRSLIV
Hej då, min lilla älskling! Sköt om dig nu.
-Du glömde den här, mamma! -Min ängel.
Hur ska du kunna bo själv?
Vad söt du är som oroar dig. Jag klarar mig, kära du.
Kom nu, flickor. Hej då, mitt lilla gullefjun.
Jag får bo själv i New York! Jag kan göra vad jag vill!
Jag föddes i New York, universums mittpunkt.
Tyvärr flyttar mamma mig till en annan planet - New Jersey.
Är det så konstigt att jag var emot det?
Klandrar ni mig för att jag drömde att jag fick bo kvar i min stad?
Mary! Vi ska åka nu!
Farväl, min barndomsstad. Farväl, intellektuell stimulans.
-Farväl, Broadway. -Sluta vara så dramatisk, Mary.
Från och med nu heter jag Lola. Mitt riktiga namn är Lola.
På din födelseattest står det Mary, alltså tänker jag kalla dig det.
Jag är som en flamingo i en flock duvor.
Farväl New York, och alla chanser att bli en känd skådis.
GE UPP ALLT HOPP
Varför ger föräldrar oss hopp om de sen flyttar till New Jersey?
-Välkomna till Deadwood... -Får hon säga så där?
Skynda er! Kom så kollar vi på det nya huset!
-Det är bara gräs. -Ja, men överallt.
Vardaglighet är en av mina fiender. Orättvisa är en annan.
Min enda tröst är Stu Wolff.
Största poeten sen Shakespeare och sångaren i Sidarthur.
I stan tog jag t-banan till skolan. Här tar jag mig dit helt gratis.
Dellwood High. Jag är en burfågel i en bra skola.
Varför se negativt på saker man inte kan ändra på?
Min nya stad är en tom scen med mitt eget manus.
Jag känner att en stjärna är på väg att födas. Jag, alltså.
-Hejsan! -Hej.
Jag heter Lola Cep och är från New York.
Jag heter Ella Gerrard och är härifrån.
-Hej där. -Hej.
-Hejsan! -Hej!
-Har du sett Sidarthur uppträda? -Nej, men Stu Wolff är en grym poet.
-Jag vet! Jag har alla deras cd. -Har du?
Där dansar Stu Wolff. Här är en bild på honom på Grammygalan.
Här bor han, och den klänningen ska jag ha på vårt bröllop.
Där går han in i sin limousine. Den svarta pricken är hans huvud.
Hejsan - Carla Santini. Sidarthur? Pappa är Stu Wolffs advokat.
Allvarligt? Då måste din pappa ha varit i samma rum som honom!
-Visst bor du i Swenskas hus? -Lola Cep. Har vårt hus ett namn?
Är det där New York-humor, eller?
Newyorkbor skrattar åt sig själva och allt annat från barnsben.
Jag var i New York på min födelsedag.
Det var jättevackert med alla ljus. Det är verkligen världens bästa stad.
Du är min själsfrände, Ella Gerrard! Park Avenue är som Vintergatan.
Förutom att ingen rånas i Vintergatan.
Sätt er ner.
Miss Baggoli? Vi har en ny tjej från New York här.
Just det! Miss Cep.
Antagligen står det att jag heter Mary.
Men jag har kallats för Lola sen jag var en skrikande bebis.
Vilket fint namn, Lola. Det här är Lola.
Du tog min stol på historielektionen, Lola.
-Jag gillar att vara i fokus. -Då har vi nåt gemensamt.
Om du vill smälta in borde du inte utmärka dig så mycket.
-Jag råkar gilla uppmärksamhet. -Softa...
Dessutom borde du dumpa Ella den snälla. Hon är så oball.
Hon klär sig som en politikerfru. Hon är så stillös.
Hennes glasögon var inne för tio minuter sen!
Spelar du dina kort rätt får du hänga med oss.
Hänga med er är min stora dröm.
Vänta, Ella! Får jag sitta med dig?
När man äter utomhus i New York blir allt smutsigt.
-Vad är det med Santini den Stora? -Hon är snygg, poppis och rik.
På dagis bet hon av dockhuvuden.
-Vem är killen som ler åt oss? -Det är Sam.
Sam!
Sam - Lola.
-Hejsan. -Hej.
Det är din första dag, va? Kul att träffas.
Vi ses sen.
Jag kan inte ha pojkvän. Jag måste tänka på min karriär.
Efter tre veckor kan jag den rika stadsdelen - grindar och Armani.
Det är patrask som jag som de vill stänga ut.
När Stu Wolff sjunger vill en del av mig alltid höra mer.
Mer stjärnor och poesi... Det är som om han sjunger för mig.
Jag gillar Steve.
Stu är nog svår att umgås med. Han verkar lite sur.
Plågad. Alla genier är plågade. De lider för sin konst.
-Muffins, flickor. -Det här är ju som ett fik!
Din mamma har väl muffins? Jag värmde dem bara i mikron.
Mamma är emot mikrovågsugnar. Hon har bestämda åsikter.
Jag har aldrig hört talas om nån som tar ställning mot en apparat.
-Varför gillar inte din mamma mig? -Hon tycker att du är konstig.
Det är du ju också. Lite...
Förlåt, Lola! Det är din mamma som är konstig.
Min mamma såg henne i affären med skitiga kläder och ätpinnar i håret.
-Det spelar ingen roll. -Va? Hon satte mig till världen.
Hon ammade min späda kropp. Hennes blod flyter i mina ådror.
-Klart att det spelar roll! -Mina föräldrar är gammalmodiga.
De gillar inte att din mamma har tre barn och ingen man.
Att vara ensamstående är tillfälligt. Karen har varit gift.
-Det kanske händer igen! -Du sa att du var ett kärleksbarn.
Det var jag. Mamma och pappa var gifta och förälskade.
Mina föräldrar blev kära vid första ögonkastet.
Pappa var som en rockstjärna och mamma var ursnygg.
Resten är ödet.
De gifte sig. De övernattade i öknen och räknade stjärnorna.
Mina föräldrar åkte på kryssning men vågade inte lämna båten.
Mina var djupt och rörande förälskade.
Det enda som saknades var att få mig.
Som barn drömde jag om att ha ett förhållande som deras.
Sen blev tvillingarna till. Vi var överlyckliga!
Pappa hoppade genast upp på sin balla motorcykel-
-för att köpa blommor till sin fru och barn.
Plötsligt...
...låg han utspridd över 9th Avenue... Och 10th.
Förlåt mig, Lola. Jag hade ingen aning.
Visst är det ironiskt?
Mamma är inte samhälllets förstörare. Hon är endast ett ödets offer.
-Vad är det? -Jag gillar ätpinnarna i håret.
Carla Santini tror att hon är lika intressant som Julia Roberts.
Jag pratade med miss Baggoli om vår uppsättning av Pygmalion.
Det är trångsynt att hålla sig till originalet.
Är G.B Shaws utsökta ordval trångsynt?
Vi är inte britter på 1800-talet. Klassikerna borde avspegla vår tid.
De är klassiker för att de är klassiska.
Det ska utspelas i dagens New York med Eliza som kassörska.
-Du ska spela Eliza, va? -Självklart.
När jag flyttade till Deadwood skulle en stjärna födas.
Skulle Carla Santini hindra den födseln?
Är rollerna i Pygmalion redan tillsatta?
Jag vill gärna spela Eliza Doolittle! Ge mig en chans...
Jag har precis satt upp anslaget. Uttagningen är på fredag.
Tack, miss Baggoli.
George Bernard Shaw är en skicklig dramatiker.
Dessutom är han vegetarian.
Skynda dig, Lola!
Jag håller på att berätta för de andra om en idé som jag fick-
-till vår uppsättning av Pygmalion.
Pjäsen Pygmalion utspelar sig som ni vet i dåtidens London.
Min idé är att vi lägger vår uppsättning av Pygmalion-
-i dagens New York. Eliza är kassörska i en mataffär.
Professor Higgins är professor på New Yorks universitet.
Vilken genialisk idé. Det gör att pjäsen knyter an till vår tid.
-Var det er idé? -Ja, det var min idé.
Jag må vara en simpel lärare, men jag kan faktiskt tänka.
Eftersom vi ska vara häftiga och moderna...
...så har jag även lagt in moderna låtar.
Jag har döpt den till "Eliza rockar"!
Var och en av er ska sjunga en valfri låt för mig.
-Sen ska ni läsa ett stycke för mig. -Jag har inte övat på nån låt.
-Du får väl improvisera! -Drama är min framtida karriär.
Jag vill inte bli ihågkommen för en undermålig audition!
-Men jag får väl försöka... -Du kanske vill vara först ut?
Ställ dig var som helst på scenen.
Om vi har tur kanske hon trillar...
Jag ska sjunga en låt av min älsklingsgrupp Sidarthur.
Tvivlen kom först på morgonen. Mitt hjärta var tungt som bly.
I dag skulle rollistan sättas upp.
Varför skulle jag få huvudrollen? Miss Baggoli hade inte berömt mig.
-Vilken hemsk syn. -Det är värre för mig.
-Efter dig. -Ja, efter mig.
Jag får alltid mina drömroller!
Det finns inga dåliga roller, bara dåliga skådespelare.
Jag är den nya Eliza!
-Det är ju underbart! -Jag trodde inte att jag klarade det!
Rollen som mrs Higgins är mycket mer intressant än Eliza.
Det är ingen huvudroll, men rollen har en modern klang.
-Det var den jag ville ha. -Bra, för den är din.
-Jag ska visa dig hur min skola är. -Hotar du mig?
Eliza rockar!
-Grattis! -Det här är världens bästa dag!
Lite nyheter för alla Sidarthur-fans.
Bandet ska splittras. Jäpp, Sidarthur är ett minne blott.
Stu Wolff tänker "aldrig mer spela med dem igen".
Till minne av bandet ska vi nu få höra "Always Morning".
VÄRLDENS UNDERGÅNG
Det får inte vara sant!
-Vad är det? -Jag kan inte andas, mamma.
-Jag hörde om det. -Tack för stödet denna svåra stund.
Det här händer inte. Jag uppmanar fansen att protestera i flygbladen.
Låt de här ballongerna stiga till himmelen såsom Sidarthurs stjärnor.
Symboliskt menat, så klart.
Universums värsta katastrof har drabbat oss, och ingen bryr sig!
Jag vann igen, så klart. Vem står på tur?
-Är du galen? Carla är stormästare. -Det ska jag ändra på.
-Du har haft din tid. -Kom då.
Min pappa - Sidarthurs advokat - ringde och berättade lite om bandet.
Han avslöjade nåt hemligt. Sidarthur har en avskedskonsert nästa månad.
Pappa har VIP-platser, men det är inte det bästa.
Efteråt blir det ett grymt party för Sidarthurs närmaste vänner.
Gissa vem som är bjuden?
-Jag och Ella är det. -Jaså?
-Hur gjorde ni? -Som du. Föräldrakontakter.
Har du några kontakter överhuvudtaget?
-Jag vann igen. -Det är inte slut än.
Min mamma har kontakter.
Marsh Foreman köpte ett verk av henne, och han är ju deras manager.
Han kom ihåg att jag älskar Sidarthur och fixade inbjudningar.
Lola Cep vann. Lägg mitt namn på minnet.
-Varför sa du att vi är bjudna? -Du hade gjort samma sak.
Jag hade inte ljugit. Dessutom är jag långt ifrån du.
-Carla Santini gör mig galen. -Akta dig. Hon får folk inspärrade.
Nu har hon det hon behöver för att förlöjliga oss resten av våra liv.
Det beror väl på.
-På om vi går eller inte. -På konserten i New York?
-Vi är inte direkt bjudna. -Det måste man inte vara.
En del i New York går bara ut för att krascha partyn.
-Mamma låter mig inte åka. -Det kan vi fixa, Ella.
Vi måste åka dit. Vår stolthet står på spel.
-Är laxen inte god? -Jag är inte hungrig, jag lider.
-Jag också. En tand växer ut. -Jag lider i själen.
Sidarthur ska splittras. De har en sista konsert i New York.
God natt, älskade prinsar. Må rockänglar sjunga er till ro.
Du vill gå på konserten, inte sant?
En konsert kan jag minnas dessa meningslösa år som väntar mig.
Ungdomar och rockkonserter passar inte ihop.
Hur kan du göra så här?
-Du har hållit mig vid liv! -Det vill jag fortsätta med!
Hon lyssnade inte ens en millisekund på mina drömmar.
-Vad sa Ellas mamma? -Hon har inte vågat fråga.
-Det var det, alltså. -Nej, jag tar saken i egna händer.
Sant...
Snyggt halsband.
Jag har haft det sen jag var sex år, det är nästan antikt.
-Snygga kängor. -Tack. Snyggt leende.
-Middag, Mary! -Jag hungerstrejkar!
Som när Gandhi drevs till drastiska metoder av britterna!
Jag äter inte förrän jag får gå på Sidarthur!
Om två minuter kommer de okänsliga britterna och släpar ner dig!
-Kom in om det är så viktigt. -Hon har varit Gandhi i två dagar.
Visst, jag försöker. Din pappa säger att du kan gå med honom.
Hej, pappa. Tack för erbjudandet, men jag skulle skämmas ihjäl.
Okej... Jag älskar dig också.
Hallå? Okej... Jag ska försöka.
-Så här då? Pappa hämtar dig efteråt. -Som ett barn på dagis?
När tänker ni sluta överösa mig med förnedring?
Vi överöser henne med förnedring. Okej... Hej då.
-I kväll ska du äta. -Kommer Mary att dö?
Nej, men det luktar död härinne. Vad är det som stinker?
Ingen veckopeng på en månad, och sen prövas fallet på nytt.
Jag behöver pengarna nu! Kan du inte dra in dem nästa månad?
Jag har letat efter er. Ni måste se det här.
Det kom med posten, alldeles nytryckt.
-Har ni fått era än? -Min kom igår, men jag skryter inte.
Erkänn att ni inte har nån inbjudan.
Vi kan säkert be en av fotograferna att ta en bild på oss.
Du kan också få vara med, Ella.
Absolut. Jag kommer.
-Allvarligt? -Jag antar det.
-Det räcker till oss båda. -Du får tillbaka det så fort jag kan.
När jag får min första filmroll bjuder jag dig till Europa.
SIDARTHUR UTSÅLT
Nämen hej! Jag skulle kunna stanna och snacka, men jag vill inte!
Hon var så elak att Kelly Stevens flyttade till Cleveland.
-Vi ses på konserten! -Ja, om vi nu skulle dit.
En bagatell som biljetter borde inte hindra oss.
Hela grejen är att köpa biljetter av äckel på gatan.
Om vi åker lär jag dö och mina föräldrar får reda på det.
Sen säger mrs Higgins: "Vad tänker du göra nu, kära du?"
Elaka Carla har fest efter föreställningen.
Alla ska vara uppklädda och jag vill se helt perfekt ut.
Bilreparationen kostade 600 dollar, och jag måste köpa en ny brännugn.
Kan du se perfekt ut i nåt du redan har?
Jag ska försöka.
Om 64 timmar står vi framför killen som har skrivit grymma låtar-
-och jag har inget att ha på mig!
Jag behövde en klänning som gjorde mig äldre och sofistikerad.
Den måste vara speciell, glamorös och med ett budskap.
Om Stu Wolff skulle se mig, alltså.
Jag kan lika gärna ta på mig den här. Jag får bli rödtotten utan kläder...
Jag hittar nåt, Ella! Accessoarer piffar alltid upp.
Jag kan inte ljuga! Jag kan inte åka till New York bakom deras rygg.
-Jag klarar det inte. -De är ju också i New York då.
Jag tänker inte åka. Jag åker inte.
Vi förväntas göra sånt här. I andra kulturer är man farmor som 15-åring.
Det är inte vårt fel att våra skapare inte förstår att vi måste lämna boet.
Våra föräldrar älskar oss. De älskar oss verkligen massvis.
De skulle bli jätteledsna om nåt hände oss...
Vänta här!
-Gråt inte! Allt kommer att lösa sig. -Jag kan inte ljuga!
Ibland har du faktiskt rätt, mamma.
Ella och jag behöver vuxen tillsyn, så jag har ett förslag.
Du kör oss till tåget.
Ellas föräldrar hämtar oss på tågstationen i New York.
De lämnar oss på konserten och sen sover vi på deras hotell.
-Jag måste prata med Ellas föräldrar. -Visst, men de vet inte om det än.
Kom ihåg att vi är i förorten.
Säg gärna att mikrovågsugnar inte är så farliga.
Mary bara måste se konserten.
Känner du också att du måste se de där Sidarthur?
-Det är deras sista konsert. -Varför frågade du inte?
Jag visste inte att det gick.
Din mamma och jag ska in till stan över helgen.
Vi hämtar dem och sen kan de bo på Hilton med oss.
Det vore toppen!
Det här stod skrivet i stjärnorna!
-Miss Baggoli! Klacken är av. -Nej!
Lyssna, allesammans. Ett meddelande!
Kostymer är heliga.
Kostymer är heliga. Snälla ni...
Vad ska man ha på Stu Wolffs fest? Det kommer ju så många kändisar.
Det man brukar ha på sig på såna här tillställningar.
Snälla du, Lola! Herregud!
Den brottsliga banan lockar inte, men jag behövde Elizas klänning.
Du måste inte. Det här är en stor tjänst jag ber dig om.
Jag springer in och ut i logen som en blixt.
Fem, sex, sju, åtta.
Jag brukar inte vara oproffsig, men Sam riskerar ju livet för mig-
-och om tio timmar står jag framför Stu Wolff.
Vänta lite. Sluta, hör ni!
Snälla ni!
Förlåt mig...
Du kanske gör så mycket fel för att du är nervös för konserten.
Måste ni prata, Lola och Carla?! Vi har premiär om en vecka!
Det skulle vara trevligt om vi fick en ordentlig repetition!
Då så... Nu tycker jag att vi tar djupa andetag.
Ett till!
Skaka, skaka, skaka! Fortsätt ni att skaka loss.
Jag ska hämta en sak i logen.
-Jag kan hämta det åt er! -Det jag behöver är inlåst.
-På sidan 42 vill jag blygt kika ner. -Flytta på dig!
-Kan vi inte gå tillbaka till scenen? -Flytta på...
Flytta på dig, Lola!
Vad underligt... Det är inte låst.
-Jag låser ju jämt den här dörren. -Det gjorde ni säkert.
Ibland funkar den, ibland inte. Den är oförutsägbar.
-Inget verkar saknas. -Varför skulle nåt saknas?
Jag känner mig faktiskt lite osäker på mina repliker.
Vad då osäker? Det här vill jag inte diskutera nu.
Du gör mig nervös, Lola!
-Jag måste visa er en sak på scen! -Du har nog jobbat alldeles för hårt.
Du borde ta ledigt i helgen och koppla av.
Jag har aldrig kopplat av förut, men jag kan ju testa.
Det borde du verkligen göra.
-Gud, vad rädd jag var! -Jag skulle just ta den när hon kom.
-Tack ändå... -"Ändå"?
Kolla under huven.
Skojar du med mig?!
Skynda dig! Jag vill inte missa tåget!
-Hur kunde du stjäla Elizas klänning? -Jag lånade den.
-Frågade du om lov? -Inte direkt. Sam...
-Var det Sam som stal den? -Sam lånade den.
-Jag klarar det inte. -Du får inte ångra dig nu, Ella.
Låt mig ha kul en kväll om jag ska sitta i fängelse resten av livet!
Hoppas det är en grym konsert.
Jag vill inte köpa biljetterna. Ta pengarna.
Vad fin du är! Du också, Lola.
Ja, verkligen. Båda två.
Hotellet ligger några kvarter från teatern.
Vi är på hotellet från klockan tolv inatt.
-Har ni biljetter och pengar? -Vi ska köpa biljetterna.
-Vi skjutsar er dit. -Det är ingen fara.
Det är bara en liten konsert.
Upp med näsan och framåt marsch.
Våra biljetter är vid dörren.
-Leta efter nån som säljer biljetter. -Finns det ingen biljettlucka?
Man måste vara hård med såna här. Man måste pruta.
-Vad kostar de? -165 dollar, platser längs fram.
-Då har vi inte mycket över. -Räcker det inte att få se Stu Wolff?
De är i din sminkväska.
-Vad är det? -Sminkväskan är inte här, Ella!
Det måste den vara. När såg du den senast?
På tåget. Jag lade den bakom...handfatet.
-Det är nog karma. -Vi får gå in med en massa andra.
Att planka är under vår värdighet, men det finns nog inget bättre ord.
Jag har aldrig plankat. Jag klarar det inte. Jag är livrädd.
Scenskräck. Det går över. Följ bara efter mig.
Undrar vilka låtar de spelar? Hoppas de spelar Love Loser.
Jag har väntat på det här i evigheter!
Ett ögonblick! Får jag se på din biljett.
Min biljett? Absolut.
Den är inte här. Jag måste ha tappat den.
Ingen biljett - ingen konsert.
-Jag vill prata med din chef. -Han är där ute.
Kom till dörren! Kom till dörren.
Gå och se på Stu.
Stanna där, jag kommer in.
Jag måste vara med min kusin. Hon har en ovanlig andningssjukdom.
Hon borde inte vara ensam. Titta, hon kippar efter andan!
-Jag måste vara med henne jämt! -Visst...
Jättebra plan...
-Vi kanske borde gå till hotellet. -Och missa konserten? Aldrig.
-Vi är inte på konserten. -Stu är inte långt härifrån.
-Sen kommer han på efterfesten. -Din tankegång är otrolig.
Gå inte ifrån mig! Kom tillbaka!
-Vad gör du, Ella? -Jag går till hotellet.
Ger du upp? Om alla gav upp skulle vi inte ha USA, ström och TiVo.
Vi hade fått se allt när det sänds och missat Renée Zellweger.
Om alla gav upp hade vi suttit i hyddor och käkat gräs i Europa!
Vill du inte se Carlas min när vi kommer till festen?
-Bra! Då går vi till Soho! -Vi vet inte ens var Stu bor.
Jag har...
-Ett foto på en dörr? -Nej, en svart dörr med glasrutor.
Soho är New Yorks konstnärliga själ. Dessutom är det runt hörnet.
Är 67 kvarter "runt hörnet"?
Beredd?
-En man förföljer oss. -Brottsligheten i New York minskar.
En man med hund förföljer oss.
Stanna här, så sköter jag det. Kolla...
-Vad gör du här, pappa? -Mamma ringde.
-Hon var orolig. -Mamma är född sån.
-Vart ska ni? -På en fest.
-Lite regn ska inte få hindra mig. -Jag gillar fester.
Om du kommer tycker Stu Wolff att jag är en nörd. Vänta utanför!
Ser jag nåt skumt kommer jag in. Jag gillar fester.
Tack, pappa. Håll låg profil, du skrämmer min kompis.
Jag håller ett öga på er.
Han lär inte störa oss mer. Redo att festa loss?
Vi ska på party Med Sidarhtur
Det var Santinis bil.
-Lola Cep, Ella Gerrard. -Inbjudningarna, tack.
Vi har glömt dem på konserten.
Våra namn står på listan.
-Där är de! -Makarna Lawrence?
Min mamma och pappa. De kunde inte komma.
Hette du inte Cep?
-Får jag låna din telefon? -Du får använda telefonkiosken.
Han har krånglat hela tiden. Det är inte mitt problem.
Steve! Jag älskar dig!
Förutom soporna är det som Heathcliff på heden.
-Slappna av! -Jag mister hellre honom än livet.
-Vart ska han? -Nånstans underbart.
Skulle det här vara underbart? Det är läskigt att vara ensamma här.
Vi har en vuxen med oss.
Han inte är med oss och är inte vuxen. Han är en rockstjärna.
Mr Wolff? Kom! Hjälp mig att lyfta upp honom.
-Han luktar avlopp! -Se hans inre skönhet, Ella!
-Fattar du vilken tur vi har haft? -Jag hör hur de ber oss gå härifrån.
Sätt honom i ett bås innan de känner hans stank.
Alla vill ha nåt från mig.
Jag är faktiskt ingen vanlig kille!
Tror ni att de vet vem jag är? Jag vet inte ens det själv!
Kaffe tar säkert fram hans inre passion och outtröttliga mod.
-Vad vill ni ha? -Har jag några vänner?
-Vi tar kaffe. -Inte jag.
Jag vill ha en hamburgertallrik med lökringar till.
Ge honom kaffe, han kan inte äta nåt nu.
Jag vill ha en hamburgare! Ska det vara så svårt!
Håll koll på honom. Chefen tolererar inget trams.
Vad vill ni ha? Autograf, skivkontrakt eller pengar?
Är det här poeten som lyste upp dina mörka stunder?
Har du pengar på dig, Stu? Vi glömde våra på tåget.
Jag visste att ni ville ha pengar. Kolla...
Tomt. Det där är inte lökringar...
Kan du fatta att vi dricker kaffe med Stu Wolff.
-Jag har så många frågor. -Han är alldeles för full.
Du måste förstå konstnärssjälen. Han dricker för att döva känslorna.
-Det gör alla genier. -Jag vill ha lökringar.
Det här är en doughnut!
Jag vill ha lökringar. Genast.
Vad är det med den där polisen? Är vi ihop? Vem är du?
Ödet har sammanfört oss. Det där är Ella.
Ella Gerrard, Birch Hallow Road 58 i Dellwood.
Mina föräldrar är på Hilton, så jag vill helst inte bli inspärrad.
Jag köpte en matta när mamma fyllde år.
-Du? -Lola Cep, pappa heter Calum Cep.
Bleeker Street 512, 212-555-0125.
Sätt er ner så ringer jag några samtal.
Vad gör du? Varför ljög du? De lär se att din pappa är död.
-Förlåt, men vilka är ni? -Är du inte rädd för dina föräldrar?
Jag har accepterat mitt öde, men varför sa du en påhittad adress?
-Din sanna själ börjar träda fram. -Varför ljög du?
Det gjorde jag inte. Pappa bor i en lägenhet med hunden Negus.
-Du sa att din pappa var död. -Det var en liten överdrift.
Liten? En liten överdrift är att låtsas vara längre.
-Säga att din pappa är död är lögn! -Borde vi inte förklara för Stu?
-Varför sa du att din pappa är död? -Är han död?!
-Jag hade mina skäl. -Vilka då?
-Sanningen? -Så klart! Om du minns vad det är?
Satt inte vi på ett fik?
Jag förklarar gärna sen, men just nu pratar jag med henne.
Här kommer sanningen...
-Jag ljög för att vara intressantare. -Intressantare?
Vi är flera mil hemifrån på en polisstation med en full rockstjärna-
-och väntar på din döda pappa. Kan man bli intressantare?
Du fattar inte. Det var en ny stad och skola...
Jag ljög för att skydda mamma från förorten. Hon blev missförstådd.
-Genom att döda din pappa? -Ella!
-Kan inte du sluta prata! -Kom igen, Ella.
-Vad händer? -Ella - pappa.
Jag är hennes pappa. Vad hände?
Medan skymningen föll på de mörka gatorna berättade jag vår historia.
Vi ville in på hans konsert för att han är en stor poet.
Vi tappade pengarna, så vi försökte ta oss in på hans fest.
När han lullade ut från lägenheten tog vi hand om honom.
De hjälpte mig när jag låg i soporna.
Jag borde vara arg, men jag är glad att det gick så bra.
-Han ser ut som hunden i Hundår. -Det är han.
Är han den hunden? Min brorsdotter älskar de böckerna.
Molly lär inte tro mig, Negus. Du hette Calum Cep, va?
Era uppgifter stämmer, ni kan gå. Mr Wolff...
-Kan jag få din autograf? -Visst!
Till assistent Rose från Stu Wolff.
Nu var det klart! Är det nån som vill gå på fest?
Du kan inte vara arg hela livet. Du måste förlåta mig.
-Jag kan inte förlåta dig än. -Vill du inte gå på festen med mig?
-Jag känner inte för att festa. -Jag är verkligen jätteledsen.
-Du vill bara rädda kvällen. -Nej, jag vill inte förlora dig.
-Varför står ni här? -Vi vill inte gå in än.
Då kör jag er till hotellet.
Vi går väl in en liten stund, då.
Hejsan! Där är ni!
Ni ska få torra kläder. Jag skickar klänningarna till er pappa.
Han och jag blir nog polare.
-Jag ser henne inte. Gör du? -Nej.
Kan du fatta att vi har hans kläder på oss?
Och vi är i hans sovrum.
Festa lite med mig, Ella. Snälla...
-Jag vill att vi ska bli vänner igen. -Jag också.
-Lova att aldrig mer ljuga för mig. -Jag lovar och svär.
-Lovar du? -Ja.
Okej då...
Vi är i hans rum! Vad ska vi göra?
Carla! Vi har letat efter dig!
-Såg du hennes min? -Hon såg jättearg ut.
Livet kan vara så överraskande vackert.
-Mina räddare i nöden! -Det är Steve!
Jag vet att du är upptagen, men jag vill säga en sak.
Tänk att jag sitter här med killen vars låtar värmde min själ.
Vad tänkte du när du skrev: "Bakom dörrar väntar folk på att glänsa?"
Jag har ingen aning.
-Men det var du som skrev det. -Livet är lite immigt och dimmigt.
Den frasen betydde mycket för många, men särskilt för mig.
-Kul att man kan glädja ett fan. -Nej, jag rent av avgudar dig.
När jag lyssnar på Always Morning har jag grå jacka som du.
Det grå symboliserade ju tvetydighet?
Nej, det gjorde det inte.
-Du ser besviken ut. -Det är jag.
-På mig. -Ja.
Du är det bästa sen Shakespeare men jag kan inte prata poesi med dig.
-Varför inte? -För att du är ett fyllo, mr Wolff.
Hoppas det blir lättare att lämna tillbaka den.
-Jag har fått utegångsförbud! -Vad stolt jag är!
Nu får Carla igen för när hon lurade i alla på kollo att jag var dödssjuk.
-Hon ler. -Hon fejkar.
-Jag måste gå. Berätta sen. -Kom så förstör vi hennes dag.
-Hej, Carla. Hade du kul? -Är det inte lögnhalsen?
-Vill du höra om festen? -Varför då? Jag och Ella var ju där.
-Alla vet att ni inte var där. -Jag vet att du såg oss.
Vi blev inbjudna av Stu Wolff för att vi räddade hans liv. Berätta, Ella.
-Jag behöver inte bevisa nåt. -Få inte personlighet nu, Ella.
Du kanske vill se bilder från festen. Jag har schyssta bilder på Stu Wolff.
-Vi var tillsammans hela kvällen. -Varför skulle han vara med er?
Pappa var också där, han blev kompis med Stu.
-Du har väl ingen pappa? -Du sa att han dog innan du kom hit.
Ljuger du ihop allt under tiden? Är vi dumma småstadsbor?
-Du såg oss där. -Nej. Du är bara en lögnhals.
Du heter inte ens Lola, Mary.
-Jag behöver inte bevisa nåt. -Du vet att vi var där.
-Hon gråter! -Lillplutten...
Du har ingen rätt att skriva ner det jag säger. Det är mina...
Förlåt, miss Baggoli. Jag har nåt jag vill berätta.
Jag måste erkänna en sak. Jag lånade Elizas klänning i helgen.
Jag är hemskt ledsen, men jag hade inget val.
-Jag hade den på Sidarthurs fest. -Lägg ner nu, Mary.
Du kan inte ha tagit den. Den är inlåst i logen.
-Det är inget hinder, miss Baggoli. -Var är den nu?
Den är tillbaka i tryggt förvar. Den är likadan, fast annorlunda.
Hon tar klänningen, återlämnar den och går på en fest utan att bli sedd.
Klänningen blev blöt och Stu Wolff gav mig torra kläder!
Hade Stu Wolff inget bättre för sig än att ge Mary Cep torra kläder?
Han skickade den till pappa i en enorm limousine.
-Han gillade pappa och hans hund. -Fick han hundens autograf?
Jag ska visa vad jag fick av Stu.
-Det är hans turnétröja. -Du har väl köpt den i en skräpaffär.
Den här servetten torkade jag hans tårar med.
Han ska skicka halsbandet jag glömde hos honom.
En klänning i limousine. Tur det, annars hade den fått ta en taxi!
Du borde bli komiker, Lola. Kan vi fortsätta repetera nu!
-Vi har massor att göra innan onsdag. -Det är Carla som ljuger.
Vi har lagt ned så mycket möda på föreställningen...
Du ska inte få förstöra det för mig!
Vi är trötta på dig nu.
Är du också trött på det här?
Jag hamnade i en depression tung som Hamlets.
Min enda trovärdiga historia var sann, men ingen trodde på mig.
Carla Santini är oövervinnelig. Jag kände mig omintetgjord.
Jag kände mig mer som en duva än en flamingo.
Ella är här.
Jag vill prata med dig. Och du kan lägga ner skitsnacket.
Vart tog den artigaste tjejen i hela New Jersey vägen?
Vem bryr sig? Vi vet att vi var på festen och vilka vi träffade.
-Upp med dig. -Det går inte.
Har nån sett Lola Cep?
-Jag är faktiskt jättesjuk. -Försök inte. Du sviker pjäsen.
Jag har nästan lunginflammation och du anklagar mig på min dödsbädd!
Gör inte så här, Lola. Alla litar på dig.
Dina föräldrar och Sam. Sam är bara där för din skull!
Lola Cep! Eliza! Undan med er!
Ridån går upp om en timme.
Och jag, då?
Jag var olycklig tills du flyttade hit.
Jag trodde att alla gjorde som de blev tillsagda.
Utan att ifrågasätta det.
Det som väntade mig som vuxen var att leva som mina föräldrar.
Sen träffade jag dig.
Du gav mig mod, Lola.
Tack vare dig vågar jag vara annorlunda.
Rör mig inte! Du är en bluff!
Carla kan inte ändra på att du är Eliza, men du låter henne vinna.
Jag har berättat för pappa, ska jag ringa miss Baggoli?
Nej, jag har tillfrisknat helt mirakulöst.
-Säg mig en sak - klarar du av det? -Jag är född till Eliza.
Hoppa i kostymen och ge järnet!
Jag får alltid som jag vill.
-Ut ur min klänning. -Jag är Eliza.
Njut av föreställningen! Och du, ta av dig min första dräkt.
-Ta av dig klänningen! -Nej!
Ta av dig klänningen!!!
-Förlåt, miss Baggoli. -Vad kul att du kom!
-Det kommer att gå jättebra. -Jag är rädd, men samtidigt glad.
Var inte rädd. Du kommer att vara makalös, Lola.
-Du sa Lola. -Du är en Lola. Lycka till!
Tryck på era tangentbord.
Ni har ingen rätt att skriva ner mina personliga ord.
Säg "New York".
-New York, med ett R. -New Roke.
Prata kan du inte. Vi får se om du kan gå.
-Hon lyckades tack vare mig. -Tack vare dig?!
Jag kämpade för att få dig att framstå väl!
Vad tänker du göra nu, kära du?
Jag ska bli lärare, för det är det mest behjärtansvärda man kan bli.
Stu Wolff? Det här är helt otroligt...
-Har min pappa bjudit dig? -Nej, men får jag komma in ändå?
Javisst! Självklart. Det här är helsjukt...
Lolas pappa sa att hon är här.
Är du här för Lolas skull?
Vänta här, så hämtar jag henne. Stanna här...
Får jag inte komma in?
Kolla vem som hälsar på!
Kolla vem som är här!
Kolla vem som kom hit!
-Ella, jag vill bara... -Lola!
Du glömde det här hos mig.
Den här stunden hade jag sett i min vildaste fantasi.
Utan en vild fantasi dyker inte Stu Wolff upp med ens halsband.
Det är bara en hand, ju.
-Snällt att du kom. Hur har du det? -Nyktert.
Jag går på behandling. Igen.
En väldigt gullig person sa att jag var ett fyllo och det var inte kul.
-Det låter lite hårt. -Det blev en väckarklocka.
Då kanske vi kan diskutera din musik nån gång?
-Får jag bestämma när? -Inom rimliga gränser.
-Vill du dansa? -Absolut.
När man är lycklig känns hela världen som New York.
Drömmar är viktiga. När man minst anar det hittar de en.
Sen har vi Sam... När jag insåg mina känslor för honom tänkte jag:
Min karriär har ju satt igång, så det går nog att ha pojkvän.
Då förstod jag att verkligheten kan vara roligare än fantasin.
Kan ni fatta att det här hände i Dellwood av alla ställen?
Översättning: Johanna L. Widengren www.sdimediagroup.com